Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
- Jag borde ha tagit en koffeinfri. - Luke...
FÖR TVÅ ÅR SEN
En gravid kvinna ska inte dricka mer än 300 milligram kaffe om dagen.
Jag läste det på nätet, så det måste vara sant.
Du är urlöjlig.
Och urlöjligt söt och gullig och...
Vad då?
Jag förtjänar inte dig.
Du... Jag har haft mer tur än nån annan kille jag känner.
Susan?
Hej, Andi.
Förlåt att jag stör. Det var så himla fint.
- Luke, Susans man. - Hej. Andi. Jag är...
- Andi är en gammal vän. - Hur känner ni varandra?
- Vi jobbade på ett sommarläger ihop. - Det har du aldrig berättat.
Jag undrar vad mer hon döljer.
Det vore trevligt att prata, men vi är precis på väg.
- Javisst. Inga problem. - Jag kan ju...
Jag kan hålla en plats åt oss om ni vill hinna prata.
Visst. Tack.
- Det var trevligt att träffas, Andi. - Detsamma.
Oj... Du är gravid. Grattis!
Jag fick syn på dig och ville säga hej.
Nästa gång du ser mig kan du väl fortsätta gå.
Jag tänkte inte säga nåt om... det som hände. Jag är inte dum.
- Jag vet inte vad du tänker säga. - Säg vad du vill till din man.
- Men tror du inte att han märkte nåt? - Lyssna nu, Andi.
Jag kommer att försvara min familj... med mitt liv. Förstår du?
JAG VET ATT NI DÖDADE HENNE
Helvetes jävla helvete...
Fan! Fan!
- Rör det inte! - Ingen vet. Det har gått flera år.
- Men nån verkar göra det. - Fan. Fan...
Upp med dig. Lyssna på mig, Susan.
Titta på mig, Susan. Titta på mig!
Kom hit. Kom.
Andas, andas, andas...
Andas. Andas...
Så där ja. Bra.
Allt kommer att bli bra. Vi kommer att fixa det här.
Kom.
- Vi klarar det här. - Gör vi det?
- Det är en psykopat här ute i skogen. - Sluta, Renee.
Hörde du nåt?
- Nej. Gjorde du det? - Lyssna.
Jag hör inget. - Gene!
Det är ingen här. Kom.
Det är ingen fara. Vi är okej.
Antoine...
Vad fan är det där?
Herregud...
Nej, snälla, låt bli! Snälla!
Snälla, låt bli...
Det är han.
- Vi är snart klara. - Ja, jag tror det.
Vi måste ta med allt det här.
Du har blod på händerna.
Det här är din livslinje.
Om jag inte blir hundra vill jag inte veta.
Det handlar inte om livslängden utan om livets kvalitet.
En djup och lång livslinje innebär att du är full av liv -
- och att människor dras till dig.
Eller att jag har en usel handkräm.
- Kan vi inte bara göra färdigt? - Visst.
Vad säger du om skylten? Ska den hänga här eller framför?
- Det spelar ingen roll. - Då hänger vi den framför.
Jag hittade en snöglob som kan vara en kristallkula. Vad tycker du?
- Fantastiskt. - Okej... Jag ska hämta den.
Jag tycker att det är jätteroligt att göra det här med dig.
Jag kommer strax.
FÖR FEM ÅR SEN
Hej.
- Rädda mig. - Från vad då? Det är ju jättesnyggt.
Inte från det här. Från Talvinder.
- Susan... - Jag fattar. Alla älskar Tal.
Kom igen. Hon är så desperat och klängig. Det blir äckligt.
Hon kanske överkompenserar för att du hatar henne.
Vad ska jag säga? Hon är läskig.
Nu ska jag tillbringa kvällen med att spå i nån dum kristallkula -
- som hon har letat efter i en timme!
Kom igen, Susan. Du skulle kunna försöka vara lite trevlig.
Okej. Du vet att jag kan läsa folk.
Utan kort eller kristallkulor. Jag litar inte på henne.
Men vad fan vet jag? För Tal är så trevlig och snäll och fantastisk.
Okej.
Då har jag väl fel.
Men det har jag aldrig. Det vet du.
- Vad tror ni kultmedlemmarna gör nu? - Pratar om oss.
- Tror ni att de tror att det var vi? - Varför skulle vi döda vår vän?
- Det vore inte första gången. - Ska du hjälpa till?
- Fan ta dig, Dawn. - Fan ta dig.
Kom igen! Sluta!
Fan ta dig.
Vi behöver en historia.
Vi måste... stå enade -
- om de skulle anklaga oss för nåt.
- Nåt enkelt. - Okej, då går vi till attack först.
- Hur då? - Vi är gäster här, eller hur?
Vi kommer hit för en återträff och så händer det här? Vi är traumatiserade.
Det blir som med Talvinder. Vi tvingar dem att försvara sig.
Det stämmer med allt vi har sagt.
Jag vet, men...
Vi borde inte nämna Talvinder om vi inte måste. Det är för mycket.
Okej, då gör vi inte det. Annars låter det bra.
Vi går och ser om de har hittat Gene, och drar.
Jag ville bara se hur du har det.
Så bra som man kan tänka sig.
- Sysslar du med kristaller? - Jag vet, det är lite hokus pokus.
Det är coolt. "Mer finns i himmel och på jord..."
"...än någonsin filosofin har drömt om."
Ja.
Vad är de för nåt?
Karneol.
Rökkvarts.
Sardonyx för beskydd.
Jag har dem för att de hjälper till att skapa en stödcirkel.
Du är rädd.
- Är du? - Det finns mycket hemskt där ute...
Jag får kämpa för att stanna i nuet.
- Vad är det? - Svart turmalin.
Den omsluter en i skyddande energi och binder en till jorden.
Tack.
Judith?
Vad är det?
Jag vill inte lägga näsan i blöt -
- men borde vi oroa oss för dig?
- Nej. - Du gör inget...
Nej. Nej.
Hej. Jag kallar till stormöte.
- Är allt okej? Du... - Du ser skärrad ut.
Där nere om fem minuter.
Som ni alla vet -
- hittades en av våra gäster, Andi, död tidigare i dag.
Renee och jag gick till Gene för att be om hjälp.
- Han har också blivit mördad. - Mördad?
- Både Andi och Gene blev mördade. - Hur kan du veta det?
- Det här är helt sjukt. - Mina vänner, vi måste förbli lugna.
- Vi kan lösa det här tillsammans. - Tillsammans är vi starka.
Nej, nej, nej. Nu är det inte läge för "Kumbaya" och sån skit.
- Vi måste hitta den skyldiga. - Båda grupper förlorade nån.
Här är ett faktum. Ingen dog innan de här idioterna dök upp.
Visst. Skyll på offret.
Vi kom hit för en återträff, vår vän blev mördad, och du anklagar oss?
- Ingen anklagar nån. - Vi förlorade var sin vän.
Hälften av oss skulle kunna åka till Gene och ringa efter hjälp.
- Ja, och vem ska få stanna kvar? - Det viktigaste är vår säkerhet.
Vi har bara tre snöskotrar så vi måste färdas lätt.
- Tror du att det var en av oss? - Jag är ingen detektiv! Vi är körda!
- Förlåt. Det var ohövligt. - Ja, det har du jävligt rätt i.
Jag försöker göra plats för dig, men det är mycket nu.
Kan vi vara tysta?
Okej.
Kolla den där borta, du.
- Fan, den startar inte. - Inte den här heller.
Jag får försöka.
Fan...
- Tanken är tom. - Här också.
- Fan också. - Han har tömt tankarna.
Ingen har velat stanna frivilligt, så vi ska dra lott om det.
Susan?
Förlåt. Jag var långt borta.
- Kan jag göra nåt? - Har du en tidsmaskin?
Jag vill åka tillbaka till innan nåt av det här hände -
- innan vi bestämde att komma hit. Jag vill göra om allt.
Det är det jag vill.
Jag vill tillbringa resten av livet med goda människor, inte med onda.
- Onda? - Ja. De finns överallt.
Ungarna kommer när som helst, så vi måste bli klara.
Jag fick en idé.
Vi borde göra nåt med håret, så att vi liknar häxor.
Kom igen. Om du inte gillar det kan vi alltid ta ur det igen.
- Okej... - På allvar? Okej.
- Sätt dig på marken. Kom igen. - Okej.
Okej...
Du har jättefint hår.
Tack.
Jag älskar hår. Jag lekte alltid med mina dockors hår.
Jag tycker att det är så avslappnande.
Jag tänkte att vi kanske kunde göra en mittbena -
- och kanske ett par flätor som hänger fram framför ansiktet...
Eller -
- så lägger vi allt åt ena sidan.
- Du har väldigt mjuk hy. - Det är jätteskönt...
- Det får mig att vilja... - Vad då?
Det får mig att vilja -
- säga hur patetisk du är.
Jag ser rakt genom dig, även om de andra inte gör det.
Alla av oss kan göra både ont och gott.
Jag skulle nog hålla med om att man ska hålla sig borta från mördare -
- men du sa att du ville slippa onda människor.
Det är omöjligt.
Både du och jag och alla andra har båda de sakerna inom oss.
Vi är fast här över natten.
Kollade ni alla snöskotrarna?
Vad tror du, Noah?
Vi går till fots ut till Gene i morgon bitti.
Nu borde vi sova.
Hur ska vi sova när nån förföljer oss?
Vi håller vakt.
- Vi har inget att försvara oss med. - Jo.
- Dawn! - Vad fan?
- Jag tog med den för säkerhets skull. - Mot vad då?
Jag vet inte. Galna mördare, Talvinders spöke, vilda präriehundar.
Vet du vad som händer om de inser att du har ett vapen?
- Om nån kommer in skjuter jag dem. - I sömnen?
- Ja, i sömnen, Susan. - Ingen kommer att komma in.
- Vad är det där? - Vad då?
Ta det lugnt. Det är inte en kille med en machete. Det är bara en låda.
Var försiktig.
"Håll er varma." Så omtänksamt.
- Om det inte är en... - Vad är det, Noah?
Jag ska se.
Det är bara kläder.
Jävlar... Det är Genes kläder.
- Det var det han hade på sig. - Herregud!
- Nej. Nej. Jag vägrar. - Vad håller du på med?
Jag sticker! Jag går till Gene och sätter mig i min suv och sticker.
- Det är tre mil dit. - Du kommer att dö.
Jag fryser hellre ihjäl än blir knivhuggen i sömnen. Jag klarar det.
Jag håller faktiskt med Susan. Jag är hellre där ute.
- Det är korkat! Vänta till i morgon! - Nej! Nej, nej, nej. Aldrig i livet.
Jag sticker, med eller utan er.
Kom igen.
Tror du att det fortfarande fungerar?
Försvinn, Susan.
Försvinn härifrån.
- Vad har hänt? - Spelar du dum nu, eller?
- Dawn... Se till att hon går. - Okej. Okej.
Jag har inte gjort nåt.
- Det här precis vad Talvinder... - Skyll på offret? Är det det du vill?
Du är helt jävla otrolig. Försvinn härifrån. Stick, Susan!
Det ordnar sig...
Vi har gått sju kilometer på 45 minuter.
Det kommer att ta tre timmar att komma fram till affären.
- Vad är det här? - Vad då?
Fan också. Nån har skurit av telefonledningen.
Nån gör det här. Nån jagar oss och stänger av oss från omvärlden.
Han kanske är här ute, så håll tyst.
- Vad är det där? - Det är ingen jävla ekorre.
Spring!
- Va? Vänta! Nej! - Lämna den!
Tror du att de kommer att klara sig?
Tänk inte på dem.
Hittade de henne aldrig?
Polisen letade överallt, men nej.
- Inga spår? - Ingenting.
Därför blev min familj av med lägret. Ingen skickade hit sina ungar längre.
- Det är riktigt sjukt. - Jag behöver en kopp te.
- Hur länge sen var det? - Lägret stängde för tre år sen.
Flickan försvann några år före det.
Noah sa att de kom hit för en återträff.
För fem år sen hade de varit i rätt ålder.
Visste de? Det måste finnas ett samband.
- Är du okej? - Jag kan inte andas. Vänta.
Jag tror att vad det nu var som följde efter oss är borta.
Jag orkar inte mer. Hela min kropp är stelfrusen.
Okej, okej...
Vad... Vad sa det ena spöket till det andra?
- Lägg av. - Jag byter samtalsämne, okej?
Vad sa det ena spöket till det andra?
- Ingen aning. - "Tror du på människor?"
Det var jätteroligt. Men säg inte upp dig riktigt än.
Nu är det din tur.
Du ska berätta en rolig historia, men vi måste fortsätta.
Kom igen. En fot framför den andra.
En fot -
- framför...
Vad är det?
Kom igen!
Du måste skoja. Vi går i cirklar.
Vi är inte så bra på det här. Vi kommer att dö här. Vi måste vända.
- Nej! - Susan, snälla...
- Jag kan inte gå tillbaka dit. - Du måste. Vi har inget val.
Vi klarar oss inte.
Herregud!
- Hur i helvete tänkte ni? - Inte nu, Antoine.
Telefonledningarna... De blåste inte ner. Nån har skurit av dem.
Du är nedkyld och du har köldskador över hela kroppen.
Jag är utbildad sjuksköterska. Jag tänker ta av dig strumporna nu.
- Oj. Du kommer att bli av med dem. - Härligt sätt. Du borde bli läkare.
Kan du vifta på tårna?
Vi vet inte hur illa det är förrän du är varm.
- Tror du att jag kan förlora tårna? - Ta det bara lugnt.
- Ingen ska förlora några kroppsdelar. - Jaså? Säg det till Gene.
- Jag hämtar några värmeaggregat. - De är propanaggregat. Ska vi kvävas?
- Det finns ett element i deras stuga. - Hämta det, då.
Följ med och säg vad som har hänt.
- Några ytterligare order, sir? - Ska du bry dig om det nu?
Antoine...
Förlåt. Du har rätt. Jag borde inte ha beordrat er så där.
- Jag ber om ursäkt. - Hur kan jag hjälpa Noah så länge?
Värm en trasa och håll den mot hans ansikte, händer och fötter.
Peter?
- Spring! De har en pistol! - Kom!
Vad fan, Dawn? Det är Keira och Mark.
Vad fan är det för fel på dig?
De har en pistol. De sköt mot oss.
- Är ni okej? - Jag tror det.
- Varför tog ni med en pistol? Svara! - Det var inte vi. Det var Dawn.
Vi visste inte att hon hade ett vapen förrän för några timmar sen.
- Det var inte jag. Titta inte på mig. - Svara henne.
- Varför tog er vän med en pistol? - Ingen aning!
- Du ljuger. - Vi har inte gjort nåt...
- Sluta. Jag är inte dum. - Lyssna på mig, Renee...
Jag lyssnar inte längre! Och jag litar inte på nån.
Dawn är helt och hållet på Talvinders sida.
- Hon är en tvättäkta psykopat. - Susan?
- Vad är det? - Varför ska jag tro på dig?
För att vi är kompisar, Andi. Vi har jobbat ihop i tre somrar.
Har du nån anledning att misstro mig?
Nej...
Jag önskar att jag slapp göra det här -
- men du måste få veta sanningen.
- Ge mig pistolen. - Va?
- Vi måste förklara ditt beteende! - Nej. Aldrig i livet!
Jag tänker försvara mig!
Nu börjar du skrämma mig.
Ge mig pistolen, Dawn.
Nu!
Ta den. Jag vill inte att det ska bli ännu värre.
Jag tror att vi har kommit förbi det stadiet.
Skulle jag ge dig den om vi ville er illa?
Varför har ni ens en pistol?
Dawn kanske var rädd för att vara här ute ensam.
Vilda djur. Jag vet inte.
För fem år sen försvann en ung kvinna när ni var här.
- Vi var inte... - Nu är ni tillbaka och människor dör.
Ni har en pistol. Vi kan inte lita på er.
- För många lögner. - Noah, Susan, kom hit. Nu!
Gå tillbaka till stugan och kom inte tillbaka till huset.
- Snälla... - Om ni kommer använder jag pistolen!
Hej. Är ni tillbaka?
Ja. Och tack vare dig sitter vi i husarrest här.
Husarrest? Var är pistolen?
Fråga inte.
- Hallå? Var är pistolen? - Fråga inte.
- Jag frågar ju. - De tog den.
Menar du att Peter gav den till dem? Ja, i så fall tog de den.
- Är du helt dum i huvudet? - Sluta!
Du har inte rätt att bli arg. Hela den här röran är ditt fel.
- Är det mitt fel? - Kom igen. Bråka inte, okej?
- Kan vi inte bara hålla ihop? - Nej, det kan vi inte.
Jag står inte ut med att se på er-
- dessutom måste vi tillbringa natten med ett gäng mördare!
Ni har blod på händerna. Ni borde sitta i fängelse.
- Men inte du? - Nej! Jag rörde henne aldrig!
- Jag var den enda! - Är du helt jävla sinnessjuk?
- Dawn... - Nej. Hon måste få höra det.
Vad då? Vad då?
Inget av det här hade hänt om det inte hade varit för din sjuka plan -
- för att lära Talvinder en läxa. Du satte i gång alltihop.
Du tände på och sprang därifrån så snart allt fattade eld!
Och nu står du där och säger att du är bättre än vi?
Jag hoppas att det blir du härnäst.
Ska vi följa efter henne?
Fan ta henne. Jag går och lägger mig.
Vänta, Andi!
Jag litade på henne och jag försvarade henne.
- Sen går hon och knullar... - Jag vet.
Jag vill bara skrika åt henne tills hon fattar!
Att skrika kommer inte att hjälpa. Hon kommer bara att skratta.
Vad... Vad menar du? Ska jag bara strunta i det?
Nej.
Jag menar att -
- om du vill påverka henne måste du tänka som hon.
Vi hittar på en plan, vi förbereder den och vi utför den.
Jag är ledsen att du behövde se det.
Du måste ha tålamod, okej?
Jag lovar att hon ska få betala för det hon har gjort, -
- så att hon aldrig gör om det igen.
Snälla... Nej...
Sluta!
- Snälla... - Planen har ändrats, Susan!
- Vad ska vi göra nu? - Å, nej.
- Peter... - Susan! Susan! Jag är ledsen, Susan.
Jag kan inte. Jag kan inte göra det!
- Nej, jag kan inte! Nej! - Susan!
Nej!
Snälla, låt bli! Nej!
Snälla...
Nej...
Nej!
Det är okej, Judith.
Det är okej. Det är jag.
Wren!
Jag tänkte stå och hålla ett öga på dig, men du somnade.
Hur kom du in? Varför hörde jag dig inte? Hur...
Jag är inte förvånad.
Det har varit en hemsk dag.
Jag kan... hjälpa dig att slappna av.
Känner du mina andetag?
Är det okej?
Andas med mig, Judith.
Djupa andetag.
Ja...
Hela vägen ner i bäckenet.
Känn hela kroppen.
Ja...
Ja. Känns det bättre nu?
Bra.
Försök sova lite.
Jag är på andra sidan korridoren.
Vill du inte ta den? Då kan jag ta mer ved.
Och då kommer jag nog att skjuta dig i huvudet.
Hur gör du?
Du verkar så -
- normal.
Jag låtsas att inget nånsin hände.
Jag tänker aldrig på det. Aldrig.
Men det hände ju, och vi måste alla leva med konsekvenserna.
Tja... Vissa av oss har mer att ångra än andra.
Nästa gång jag ser dig fortsätter jag bara gå.
Susan...
Lycka till med att låtsas att det aldrig hände.
Undertexter: Peeter S. Randsalu